Pappa...
-Vad är det som låter? -Det är bara ett vattenfall.
Nej, det andra ljudet?
-Det är kanoner, Sasja. -Slåss de?
Ja, men de är långt härifrån.
Sov nu.
Ta fast honom!
-Är det allt? -Ja.
Ta med honom.
-Vem sände dig, Zjivago? -Ingen.
Jag ska till Jurijatin med min familj. De är ombord på tåget från Moskva.
Bredvid en gaffel och en sked, ser en kniv oskyldig ut.
Din "familj" kanske fyller samma funktion.
Vitgardisterna har intagit Jurijatin. Är det därför ni reser dit?
-Vi ska fortsätta till Varykino. -Jurijatin står under granateld.
-Jag är inte spion. -Det tror jag inte heller.
Tack, kamrater. - Slå er ned, doktorn.
Det kanske verkar fånigt, men man har försökt ett par gånger.
-Är du poeten? -Ja.
Jag tyckte om dina dikter. Det bör jag inte göra längre.
Jag bör finna dem absurt personliga.
Känslor har blivit så triviala. Du håller inte med, men du har fel.
Det finns inget privatliv i Ryssland. Historien har utplånat det.
Jag förstår om du hatar mig.
Jag hatar det ni säger, men jag skulle inte döda er för det.
-Din bror Jevgraf är polis. -Det visste jag inte.
-Hemliga polisen. Sände han dig? -Jevgraf? Nej, han är bolsjevik.
-Jag vet inget om det där. -Du vet en hel del.
Du kände genast igen mig. Har någon visat dig bilder?
Jag är säker på att du kände igen mig.
Jag har sett er tidigare.
-När då? -För sex år sen.
Det var på julafton. Ni...
Var ni där eller har någon berättat om det?
Jag tog hand om mannen er hustru sårade.
-Varför kallar ni henne min hustru? -Jag träffade henne vid fronten.
-Hon kan säkert gå i god för mig. -Jag har inte sett henne sen kriget.
Hon är i Jurijatin.
Jurijatin...?
Ingen riktig karl tar hänsyn till sådana känslor.
Vi såg exempel på er manlighet i byn Mink.
-De sålde hästar till de vita. -Ni brände fel by.
-Vi måste statuera exempel. -Ert exempel - deras by...
-Vad ska ni göra i Varykino? -Bara leva.
För bort honom. Han är oskyldig.
Du hade tur.
-Vart för de oss nu? -Till Varykino!
Hallå?
Så ljuvligt!
Hallå?
-Alexander Maximiovitj? -Ja, det är jag, Petja.
-Ers excellens! -Den tiden är över.
-Hur kommer vi till huset? -Som vanligt, ers excellens.
Titta, Sasja!
-Är det en skogsbrand, Petja? -Nej, ers excellens.
Det är Jurijatin.
Stackars satar... Först de röda, sen de vita och nu de röda igen.
Strelnikov måste ha ett hjärta av sten.
-Vi är snart framme, Sasja. -Det är åtta kilometer kvar.
-Hur är det med huset? -Det är igenbommat.
Det är Varykino!
Det är igenbommat, som sagt.
En grupp som kallar sig Jurijatins revolutionskommitté-
-har exproprierat mitt hus i folkets namn.
Jag är också en av folket!
Nej, ers excellens! Det är kontrarevolutionärt.
Petja skulle bli medskyldig.
De skjuter kontrarevolutionärer.
Det är de röda i skogen som varit i farten. De är partisaner.
De gör precis som de vill.
-Vi behöver bara tak över huvudet. -Och en täppa. Finns det inget?
Stugan är inte låst.
Det här duger fint!
Spisen fungerar och jag kan skaffa fram lite möbler.
-Och några sättpotatisar? -Trädgården är vildvuxen.
Tack.
Bra gjort, gosse! Det bor en bonde i varje ryss.
Han arbetar som en bonde, men han är ingen.
Inte mig emot, det är ett bra liv.
Det skulle inte förvåna mig om den här tiden blev den bästa i era liv.
Trevligt att få tillökning i familjen. Anna föddes här.
Det visste jag inte.
Här har vi vår Mercurius!
Han ser aningen moloken ut.
Hur är det i Jurijatin?
De hade varken flott eller socker. De får olja nästa vecka.
Jag köpte mjöl, salt, kaffe och spik.
Dåliga nyheter? Inte ännu en utrensning?
-Strelnikov har gett sig av. -Det var goda nyheter.
Han är i Manchuriet, sägs det.
Det är nyheten.
De har skjutit tsaren.
Och hela hans familj.
Vilken grymhet!
Vad ska det tjäna till?
För att visa att det inte finns någon återvändo.
-Du kan väl fara till Jurijatin? -Ja, det skulle göra dig gott.
Vad finns det där?
Ett trevligt litet bibliotek, om det finns kvar.
-Gör du det. -Jag tror inte det.
Vägarna är oframkomliga.
Zjivago?
Ja.
Hur mår du?
-Vad gör du här? -Vi bor i Varykino.
Varykino?
-Varför just Varykino? -Varför inte?
Men här... ! Jag kom hit för att finna min make.
Strelnikov, ja. Jag har träffat honom.
Träffat honom?
-Hur länge har du bott här? -Ungefär ett år.
-Ensam? -Med Katja.
-Var är Katja nu? -I skolan.
-Är Tonja med dig? -Alla är med.
-Sasja också? -Självklart.
-Vad ska vi ta oss till? -Jag vet inte.
Jurij?
-Är det inte väldigt tidigt? -Halv sju.
-Vad gör du? -Inget. Jag kunde inte sova.
-Är något på tok? -Nej.
-Ska jag brygga te? -Gärna.
-Hej! Vi ropade på dig. -Jag hörde er inte.
Hej, Lara.
-Hur är Olja Petrovna nuförtiden? -Vi läser SK och matematik.
-Vad är SK? -Samhällskunskap.
-Vad fin, Katja! -Det är tsaren.
Tsaren var folkets fiende.
-Han visste inte att han var det. -Det borde han ha känt till.
Går inte din son i skolan?
-Nu blir det lunch. -Bra.
Lukta.
Vad är det?
Det är en riktig boxare.
Vänta lite... Kände du?
Jag rider till Jurijatin. Jag ska köpa morfin och desinfektionsmedel.
Jag behöver inte morfin. I alla fall inte i dag.
Nej, men det börjar dra ihop sig.
Kommer du tillbaka innan det blir mörkt?
Gör det som är bäst, min älskade!
Jag kommer inte tillbaka mer. Aldrig nånsin...
Förstår du det?
Tror du på mig?
-Jag behöver en militärläkare. -Jag har familj i Varykino.
Och en älskarinna i Jurijatin.
Vi är röda partisaner och vi skjuter desertörer.
-Vart för ni mig? -Till fronten.
Var är fronten?
Fronten är varhelst revolutionens fiender befinner sig.
Där det finns opålitliga lärare-
-eller dubiösa poeter som diktar om privatlivet.
-Hur länge ska ni hålla mig kvar? -Så länge vi behöver dig.
Det var ju lätt... Nu ska vi se vad vi åstadkommit.
Sankt Mikaels militärakademi...
Ditt gamla skrälle!
Det spelar ingen roll.
-Har ni någonsin älskat en kvinna? -Jag hade hustru och fyra barn.
Han har varit en god kamrat. Vi tog honom från hans familj.
Det är oväsentligt.
Vad har egentligen någon betydelse?
Doktorn stannar! Vi för båda befäl! Enligt partiets manifest...
-Jag kan låta skjuta dig. -Kan du skjuta partiet?
När militären spelat ut sin roll, ökar den politiska kampen.
Då kommer alla män att dömas politiskt...
Utan hänsyn till militära meriter.
Det finns fiender kvar i trakten, så doktorn stannar. Det var allt.
Vart är ni på väg, kamrat? Är ni på flykt?
-Soldater... -Röda eller vita?
Soldater...
Tonja?
Tonja! Sasja!
Tonja!
-Är det här Jurijatin? -Ja.
-Vad har hänt i Varykino? -Med Moskvaborna?
De har gett sig av. Ingen är kvar i Varykino.
Det sägs att du lever! Någon såg dig utanför staden.
Jag antar att du åkt till Varykino, så vi har åkt dit.
Det står mat i köket. Lägg på locket annars äter råttorna upp maten.
Jag är utom mig av glädje!
Tonja...
Tonja!
Jurij...
Jurij, min älskade...
De är i säkerhet, Jurij. De är i Moskva.
-I Moskva? Tonja också? -Alla är där. De är i säkerhet.
I säkerhet...
Arkebuseringspatruller?
Det är bättre.
-Vad är det? -Jag har ett brev till dig.
Det kom för tre månader sen.
Det tog tre månader för det att komma hit från Moskva.
Jag tror att det är från Tonja. Hon skickade det till min adress.
Hon letade efter dig när du hade försvunnit.
-Någon sände henne till mig. -Träffades ni?
Hon är en fin människa.
Min älskade, jag skickar brevet till Larissa Antipova.
Om du lever, måtte det vara så, tror jag att du kommer dit.
Vi har en dotter, Jurij. Visste du om det? Hon heter Anna.
Pappa hälsar så gott. Sasja har blivit riktigt stor.
När vi talar om dig, blir han otröstligt ledsen.
Vi ska deporteras från Ryssland.
Vi vet inte om du får komma efter.
Du kan kontakta oss genom en organisation i Paris-
-men allt är osäkert och tiden är knapp.
Nu hämtar de oss. Gud välsigne dig.
Jag måste erkänna att Antipova är en god människa.
När de reste till Moskva, lämnade hon något till dig.
Jurij!
Får jag stiga på?
Jurij Andrejevitj, ni har förändrats. Det har ni sannerligen...
Larissa...
Du är dig lik.
Jag kommer från Moskva.
Jag är på väg till Vladivostok.
-Jag är här för att hjälpa er. -Vi vill inte ha er hjälp.
Efter två år med 5:e partisangruppen deserterade ni.
Er familj har kontakt med en farlig flyktingorganisation i Paris.
Hela er livsstil - allt ni säger och skriver är subversivt.
Era dagar är räknade.
-Vill ni ha min hjälp? -Nej.
Vänta lite, Jurij...
-Larissa, tre glas! -Nej...
Jurij, förstår du inte hur allvarligt det här är?
Underskatta mig inte. Jag är inte den man ni tror jag är.
Hur kan du veta så mycket? Hur kan du hjälpa oss?
Räcker det inte med att jag hjälper er?
Santé, Larissa.
Östkusten är underutvecklad.
Utrikeskommissariatet vill upprätta en oberoende stat-
-som kan vara en tillfällig port till omvärlden.
Jag har kontakter i Fjärran östern. Jag är utsedd till justitieminister.
-Litar bolsjevikerna på er? -De har användning för mig.
Så här kan jag hjälpa er:
Följ med mig till Stillahavskusten. Därifrån kan ni fara vart ni vill.
-Till Paris...eller någon annanstans. -Det är bäst att ni går nu.
Ni är ofattbart självisk. Larissa svävar också i fara.
-På grund av mig? -Nej, ni är oviktig.
-På grund av Strelnikov. -Vi har aldrig träffats.
-Du är gift med Strelnikov. -Jag var gift med Pasja Antipov.
Jag förstår det, men det gör inte de.
Vet du varför man bevakar dig?
-Din make är en nagel i ögat. -Försvinn härifrån!
Kliv ner från dina höga hästar!
Du har ett barn att tänka på!
-Jag har socker till barnet. -Jag vill inte ha det.
Vill du inte ta emot mitt socker? Hur vågar du neka mig någonting?
Ut härifrån!
-Jag kom... -Försvinn!
Jag hade goda avsikter.
Stanna här, då!
Ni får vad ni förtjänar!
Tror ni att ni är perfekta?
Det är ni inte!
Jag känner er! Hör ni mig?
Vi är av samma skrot och korn!
Samma skrot och korn!
Lara...
-Han är ett avskum, Lara. -Ja, det är han.
-Jag önskar att det aldrig hänt. -Spelar det någon roll?
-Gör det inte det? -Inte för mig.
-Vad ska vi göra? Ta ett tåg? -De skulle gripa oss direkt.
Jag vill inte stanna här och vänta.
-Vet du vad? Vi kan åka till... -Varykino.
De hittar oss förr eller senare.
-Om våra dagar är räknade... -Så måste vi leva till fullo.
Innan vi skiljs åt.
Vid det här skrivbordet lärde jag mig att skriva.
-Det är inte jag, Jurij. -Jo, det är det.
Nej...
Det är du.
Lara...
Jurij!
-Det är en varg som ylar! -Ja, jag...
Jag har sett dem. De är rädda och kommer inte att skada oss.
Jag vet. Förlåt...
-Det är fruktansvärt att leva. -Nej då.
Hade det inte varit underbart om vi träffats tidigare?
Jo...
Vi kunde ha gift oss och fått barn.
Skulle du helst velat ha en pojke eller en flicka?
Vi blir tokiga om vi tänker på det.
Jag kommer alltid att tänka på det.
-Ska du skriva i dag? -Nej, inte i dag.
Katja, kom hit.
Viktor! Vi trodde det var...
Precis.
Lämna oss i fred, kamrater.
Det väntar ett tåg i Jurijatin. Jag har en egen vagn.
Det blir en bekväm och säker resa.
-Jag följer inte med. -Jag åker inte utan dig.
Jag vill tala med Jurij Andrejevitj i enrum.
-Strelnikov är död. -Vad...?
Bespara mig! Han var en mordisk galning.
Förstår ni inte hur det påverkar Larissas situation?
Ni är en dåre...
Hon var gift med Strelnikov. Varför har de inte gripit henne?
Varför bevakade de henne? De väntade på Strelnikov.
Trodde de att han skulle söka skydd hos sin hustru, så misstog de sig.
Han greps åtta kilometer härifrån. Han försökte inte dölja sin identitet.
Under förhöret insisterade han på att kallas Pavel Antipov.
Han tog en av vakternas pistol och sköt sig själv i huvudet.
Herregud...
-Berätta inte det för Lara. -Nu har hon spelat ut sin roll.
I morgon kommer de att skjuta henne och barnet.
Jag vet vad ni anser om mig-
-men hon följer inte med om ni stannar.
Följer ni med?
Accepterar ni denne Calibans beskydd?
Eller är ni beredd att offra en kvinna och hennes barn för er övertygelse?
Ta väskorna, kamrater.
Kliv upp.
Se så...
-Hur många? Alla får inte plats. -Alla måste få plats!
-Jag måste ändå ta vår släde. -Skynda er, tåget väntar inte.
Jag hinner ifatt er.
Framåt, kamrater!
Vi ses!
Skynda på!
-Din unge man kommer visst inte. -Din dumbom!
Trodde du verkligen att han skulle följa med dig?
Karln är en idiot. Han kunde rest till Kina...
-Han lämnar aldrig Ryssland. -Då får han stanna. Du följde med.
Det var din plikt som mor.
Just det, Viktor.
Jag väntar Jurijs barn.
Jag föddes i Fjärran östern.
Kanske i Mongoliet.
-Du föddes i Mongoliet det året. -Liksom många andra barn.
-Inte som hette Tonja Komarov. -Det är ett vanligt namn.
Inte som hade ljust hår och blå ögon.
-Hur gick du vilse, Tonja? -Det minns jag inte.
-Något måste du komma ihåg! -Nej!
Vill du veta hur jag träffade din mor?
Jag hittade min bror i Moskva.
Han hade ett uselt ransoneringskort och var undernärd.
Ändå verkade han vara betydligt lyckligare än jag.
Jag köpte en ny kostym till honom-
-och ordnade ett jobb på sjukhuset. Jag följde t.o.m. honom till arbetet.
Det var åtta år efter att han och Lara skilts åt.
Såg han henne aldrig igen?
Tack för allt.
Han måste ha känt till hur svagt hans hjärta var.
Men han höll det för sig själv, som så mycket annat.
Det förvånade mig att han var så känd.
Man kunde inte köpa hans böcker. Partiet ogillade dem.
Men folk som älskar poesi älskar även poeter-
-och ingen älskar poesi så som ryssarna.
Ursäkta, kamrat.
Är ni Jevgraf? Jag heter Lara.
Jag hade hittat Lara-dikterna bland min brors manuskript.
Jag kände er bror. Jag behöver er hjälp.
Hon letade efter sitt barn. Jag hjälpte henne så gott jag kunde.
Men jag visste att det var hopplöst.
Jag var nog lite kär i henne.
En dag försvann hon.
Hon dog antagligen i ett arbetsläger.
Ett namnlöst nummer på en bortglömd lista...
Det var vanligt på den tiden.
Tonja, hur kom du bort från din mor?
-Pappa och jag sprang på gatan. -Nej, det var Komarovskij.
Jag vet inte! Det brann överallt, husen exploderade och rasade.
Han...
Han släppte min hand!
Han släppte min hand och jag gick vilse.
-Hade din far gjort det? -Folk gör vad som helst.
Det var Komarovskij.
Den här mannen var din far.
Varför tror du mig inte?
-Vill du inte tro det? -Inte om det inte är sant.
Det har du ärvt...
Som liten ville jag ha föräldrar. Jag ville inget hellre!
Jag ville dö när jag var barn.
Jag vet varken ut eller in... Jag kan ändå inte göra något för dem.
Jag hoppades att jag kunde göra något för dig.
-Du kan väl tänka på saken? -Ja.
Det är ingen fara, David.
-Arbetar du här? -Jag är operatör.
-För vad då? -Den!
Lovar du att tänka på saken?
Tonja!
-Spelar du balalajka? -Som en musiker!
-Vem har lärt dig det? -Ingen.
Då har du gåvan.
DOKTOR ZJIVAGO